Din episoadele anterioare...
A Doua Fundaţie trebuie ţinută secretă.
M-am săturat să fiu folosită.
- Opreşte-te! Opreşte-te! - Nu...
Îţi transferăm nanoboţii în sângele meu.
Mă voi întoarce la palat,
şi îţi voi lua locul.
Fratele Day va ajunge în curând acasă.
Îţi poţi pleda cauza în faţa lui.
Putem împărţi Invictus. O putem repara.
Freestone, stai !
Încurajator.
Văzându-vă pe toţi adunaţi aici îmi dă speranţă...
Că am putea într-adevăr să reuşim.
Mama obişnuia să spună că somnul e un salt în necunoscut.
Sufletele noastre rătăcesc când visăm, sau cel puţin aşa mi-a spus ea.
Şi dacă ne spunem rugăciunile,
sufletele noastre îşi vor găsi drumul înapoi înainte să ne trezim.
Coborârea din leagăn e un alt salt.
Ca şi părăsirea confortului casei.
Pentru unii saltul în vid e ca aruncarea unei ancore.
Trimitem mesaje în spaţiu, sperând că cineva va răspunde,
rugându-ne să găsim refugiu după orizont.
FUNDAŢIA
EPISODUL 10 - SALTUL
Anacreon şi Thespis,
sunteţi în război de atât de mult timp,
încât originea animozităţii voastre e aproape irelevantă.
Ura noastră e justificată.
Prima Trădare şi 1,000 de atrocităţi de atunci încoace.
Nimeni nu ştie cu adevărat ce s-a întâmplat în noaptea aceea.
Prima Trădare.
Un rege thespian recent căsătorit cu o conducătoare anacreonă.
Cele două puteri emergente ale Regiunilor Exterioare
unite în căsătorie.
O să ne înveţi propria istorie, defunctule ?
Câinele thespian i-a tăiat gâtul în patul nupţial.
Aşa spune legenda.
Sugerezi că istoria noastră e greşită ?
Istoria e scrisă de învingători, şi se pare că niciunul dintre voi nu învinge.
A existat un martor.
Singurul martor, o slujnică anacreonă care a mărturisit
că Regele Throy 'un Thark s-a îmbătat în noaptea nunţii
şi într-un acces de furie v-a ucis conducătoarea.
Slujnica a minţit.
Natura minciunii e relevantă.
Pe patul ei de moarte, slujnica a mărturisit.
Adevăratul ucigaş a fost Cleon II.
Prima clonă din Dinastia Genetică şi-a dat seama
că un plan se poate derula peste generaţii.
A văzut unde poate ajunge această nouă alianţă,
aşa că i-a ordonat maestrului umbrelor s-o seducă pe servitoare,
să-i drogheze pe tinerii căsătoriţi,
să vă ucidă conducătoarea şi să dea vina pe rege.
De ce să te lupţi cu două regate emergente
când le poţi exploata ura rasială obligându-le să se lupte între ele ?
Clonele v-au înşelat.
Dar astăzi, datorită Fundaţiei,
putem reconstrui ce a distrus Imperiul.
Nu. Nu ne unim cu ei acum, indiferent cum a început asta.
Şi chiar dacă am face-o, Imperiul e prea puternic.
Acum aveţi Invictus.
Invictus e doar o navă.
O navă poate fi prima din multele.
Dacă ambele popoare vor da la o parte ura şi îşi vor uni forţele,
la fel ca acei săraci însurăţei,
atunci veţi găsi aici cunoştinţele necesare construirii mai multor nave.
Pentru ca Planul să reuşească, Fundaţia are nevoie de trei stâlpi,
la fel cum un scaun are nevoie de trei picioare.
Are nevoie de toţi copiii Regiunilor Exterioare.
Aşa am conceput Planul.
Deci, Hari, ştiai că Invictus va fi descoperit ?
Bună, Mari. Mă bucur să te revăd.
Unde e Gaal ?
N-a mai ajuns pe Terminus.
Şi tu eşti ?
Salvor Hardin.
Fiica lui Mari.
Eu sunt cea care a deschis Sanctuarul
şi care a adus acea navă până aici.
Atunci, Salvor Hardin, se pare că trebuie să-ţi mulţumesc.
În legătură cu misterul lui Invictus,
apariţiile ei au fost primele teste oferite modelelor mele predictive.
Unde alţii au văzut haos, eu am găsit un tipar.
Nu înţeleg. Nu suntem revoluţionari.
Chiar tu ai spus asta la proces.
E posibil să fi minţit în legătură cu asta.
Sunt recunoscător, Frate Dusk.
Că am împiedicat ca dinastia noastră să fie infiltrată ?
Mă întreb, Day,
dacă ai fi rămas pe Trantor şi n-ai fi călătorit pe Fecioară,
ţi-ai fi dat seama de diferenţele lui ?
Noi doi suntem la fel. Cred că aş fi remarcat.
Întrebarea mai importantă este: ce facem acum ?
Ştii ce trebuie să facem.
Afară.
Încă analizăm metodologia exactă,
dar aparent ţi-au corupt regimul de nanoparticule cu ceva timp în urmă.
Nu eşti unul dintre noi.
ADN-ul tău a fost modificat în zeci de forme diferite.
Arăţi ca noi.
Vorbeşti ca noi.
De cât timp ai ştiut ?
Că sunt diferit ?
Obişnuiam să mă uit la holograme cu tine,
servind micul dejun,
stând în camera tronului.
Am numărat cât de des zâmbeai supuşilor tăi,
dacă stăteai cu mâinile împreunate sau despărţite,
de câte ori beai din cupa ta la masă.
Încă de pe atunci ştiam că nu sunt ca voi.
Dar am vrut să fiu.
Ce-o să faci ?
Ai conspirat cu insurgenţii.
N-am conspirat.
Ai spus secrete inamicilor noştri şi ai fugit din palat.
- M-a păcălit ! - Pentru că ţi-ai deschis inima !
De ce oare ?
Uită-te la noi !
Nu avem mame, mătuşi, unchi.
Avem sex cu concubine ale căror amintiri sunt şterse imediat.
N-ai vrut niciodată să părăseşti palatul ?
Nu te-ai simţit niciodată sufocat de greutatea predecesorilor noştri ?
Poţi spune cu adevărat că tot ce-ai vrut vreodată
a fost să fii o verigă dintr-un lanţ lung al nostru,
interpretând un scenariu scris acum câteva secole ?
Toată viaţa am vrut să-ţi spun "tată".
Dar nu eşti tatăl meu.
Nici măcar nu suntem oameni, Day.
Suntem doar... ecouri ale primului Cleon.
Deci un ecou corupt e mai original decât unul perfect ?
Sau dispare în neant ?
Atunci misiunea noastră, tot ce am realizat aici,
totul a fost în zadar ?
Nu în zadar, Mari.
Timpul vostru pe Terminus nu a fost irosit.
V-a scos de sub dominaţia Imperiului. V-a călit.
Dar scopul Fundaţiei n-a fost niciodată conservarea cunoştinţelor.
Ci salvarea persoanelor.
Voi, coloniştii originali,
posedaţi calităţi indispensabile naşterii unei noi civilizaţii.
Şi voi, anacreoni şi thespieni, sunteţi supravieţuitorii perfecţi.
Condamnaţi la uitare de Imperiu, şi totuşi,
împreună, reprezentaţi viitorul.
Istoria rasei umane e într-o continuă evoluţie,
narată pe parcursul mileniilor de voci infinite.
Dar de prea mult timp,
aceste voci au fost sufocate şi suprimate discret.
Fiindcă sub Dinastia Genetică, e loc pentru o singură poveste.
O singură voce.
Nu putem deveni cine trebuie să devenim dacă Imperiului îi este permis să dăinuie.
Acel drum duce la eradicarea rasei umane.
Chiar dacă acceptăm acest destin al tău, Imperiul va ajunge aici în câteva săptămâni.
Are dreptate. Investigau deja releul de comunicaţii.
E doar o chestiune de timp până când trimit întăriri.
Imperiul nu va veni. Încă nu. Nu dacă vă cred deja morţi.
Duceţi Invictus de partea cea mai îndepărtată a stelei voastre,
activaţi-i motorul cuantic, dar menţineţi-vă poziţia în subspaţiu.
Asta va da impresia unei explozii stelare masive.
O explozie stelară ar distruge toată viaţa din sistem.
Imperiul e alcătuit din zeci de mii de lumi.
O stea periculoasă cu planete moarte într-o regiune îndepărtată a galaxiei
nu va merita să fie investigată, chiar dacă a fost sediul Fundaţiei.
Ar putea merge. Ar putea.
Atât timp cât nu ne vom aventura dincolo de Regiunile Exterioare,
am fi invizibili pentru ei.
Am fi liberi.
Aţi fi liberi,
să aşteptaţi ocazia, să construiţi, să deveniţi cine trebuie să deveniţi.
Deci tu eşti fantoma ?
Presupun că da.
- Cum este să mori ? - Keir.
Ce ? Vreau să ştiu.
Ai văzut ceva ?
Astea sunt întrebări complexe.
Atunci răspunde la una simplă. Cum ai ajuns aici ?
Cum te cheamă, fiule ?
Poly. Poly Verisof.
Ei bine, Poly Verisof, cu puţin timp înainte să mor,
am înghiţit o pastilă ce conţinea milioane de nanoboţi moleculari auto reproductivi.
Conform ultimei mele dorinţe, sicriul meu a fost lansat în spaţiu.
Acei nanoboţi au început să-mi descompună ţesuturile,
în elementele lor constitutive.
Apoi au reciclat acele elemente,
adunând mai multe materiale, gheaţă, micrometeoriţi, etc.,
construind scheletul intern al Sanctuarului.
Vrei să spui că Sanctuarul nu e doar mormântul tău ?
Sanctuarul eşti tu ?
Ai fost pe Terminus tot acest timp, observându-ne ?
Nu. N-ar fi fost înţelept să fiu conştient tot acest timp.
Acel gen de izolare poate distruge chiar şi cele mai puternice minţi.
Nu, procesul trezirii mele a fost declanşat de anacreoni.
Când câmpul de protecţie s-a extins.
O reconstrucţie a cunoştinţei necesită timp, Salvor.
Câmpul energetic e un element din sistemul de apărare al Sanctuarului.
Te vom revedea ?
Aşa sper, Poly.
Asta nu e prima criză a Fundaţiei, şi nu va fi nici ultima.
Aţi câştigat nişte timp, dar războiul cu Imperiul e inevitabil.
Între timp, amintiţi-vă această zi. Amintiţi-vă de obiectivul nostru.
Ştiu că 1,000 de ani pot părea o eternitate,
dar sunt insignifianţi pe scara istoriei umane,
şi riscăm să pierdem totul dacă nu suntem atenţi.
Aşteaptă ! Asta e tot ? Doar atât ?
V-am dat ce aveţi nevoie.
Dar viziunile pe care mi le-ai trimis ?
Viziuni ?
Da.
Fantoma. Vorbeşti cu mine de când eram un copil.
Şi am avut nişte viziuni.
Te-am văzut pe Trantor, pe nava lentă.
Ele m-au ghidat. Tu m-ai ajutat să rezolv criza.
Ciudat.
Ei bine, Salvor Hardin,
orice mesaje ai primit,
te asigur că n-au venit de la mine.
Hai să facem o plimbare.
Ştiu că oamenii mă urăsc, mă consideră malefic.
Dar detaşarea mea,
indiferenţa mea la suferinţă,
îmi permit să domnesc eficient.
Galaxia e atât de vastă,
problemele ei atât de mari,
încât trebuie să rămân insensibil la problemele indivizilor.
Priveşte acolo.
E o povară ciudată să nu ţi se permită să cari o povară.
Fraţii mei şi cu mine o împărţim între noi fiindcă suntem o familie.
Şi ne iubim unul pe altul în felul nostru.
Ştiu că îţi vine greu să crezi aşa ceva.
Te gândeşti vreodată la moştenirea ta, Azura ?
Ceea ce laşi în urmă după ce pleci ?
Copil fiind, am vrut să fiu mai bun ca predecesorii mei.
Mai deştept, mai curajos, mai fulminant în administrarea dreptăţii.
Dar la maturitate aspiraţiile mele au evoluat.
N-am mai vrut să fiu cel mai bun.
Am vrut să fiu la fel. Curaj predictibil, dreptate predictibilă.
Am vrut ca şi fiul meu să fie la fel. Un alt Cleon. Un Cleon perfect.
Nu e fiul tău.
Desigur că e.
E fratele meu. Este şi fiul meu.
L-am legănat când era mic.
L-am crescut la fel cum tu creşti plantele din grădină.
E un lucru uimitor, să ai grijă de-o viaţă.
De ce îmi spui toate astea ?
Fiindcă din toţi cetăţenii galaxiei...
doar tu ai reuşit să-mi răpeşti moştenirea mea personală.
Şi asta mă conduce la moştenirea ta.
Ştiu că nu eşti arhitectul acestei conspiraţii, dar eşti faţa ei.
Faţa care i-a frânt inima fiului meu.
Ţi-am urmărit arborele genealogic până la stră-străbunicii tăi,
şi am identificat toţi descendenţii vii proveniţi din acei 16 indivizi.
Nu doar descendenţii direcţi, ci şi toate mătuşile şi unchii,
verişorii primari sau depărtaţi.
Ştii câţi oameni am găsit ?
712.
Apoi ţi-am localizat toţi prietenii şi iubiţii, din trecut şi prezent.
Primul băiat pe care l-ai sărutat, tânăra căreia i-ai oferit virginitatea.
Profesorii şi colegii tăi de muncă, chiar şi pe cei de aici, din palat.
Le-am găsit părinţii şi fraţii.
Practic, pe toţi cei ce gravitează în cercurile tale.
Am ajuns la alţi 839 de indivizi.
1,551 de oameni.
Suma totală a vieţilor asupra cărora ai avut un impact.
Pe scurt, oamenii care şi-ar aminti de tine după ce mori.
Chiar în timp ce vorbim,
fiecare membru al constelaţiei tale personale e supravegheat,
cu un fascicul de particule îndreptat spre trunchiul lor cerebral.
La semnalul meu, toţi vor înceta să existe.
Gata.
Au murit cu toţii.
Moştenirea ta a fost ştearsă, Azura.
Undele minuscule pe care ai reuşit să le propagi în univers
au fost suprimate.
Vei fi plasată într-o celulă automatizată şi hrănită intravenos,
imobilizată, pentru a nu te putea sinucide.
Vei fi privată senzorial pentru tot restul vieţii.
Niciodată nu vei mai vedea, auzi, mirosi, gusta, sau atinge.
Dar vei fi conştientă.
Şi îţi vei aminti ce mi-ai răpit.
Hari Seldon.
A prevăzut toate astea fără să ne spună nimic.
Am crezut că doar vom observa declinul.
Am crezut că misiunea noastră era
să construim o capsulă a timpului pentru viitorii supravieţuitori.
Nu mi-am închipuit niciodată că vom avea un rol activ.
Încă mai crezi că Imperiul se va prăbuşi ?
Da.
Încă mai crezi că omenirea poate deveni mai bună ?
Desigur. Nimeni întreg la minte nu vrea ca Imperiul să continue.
Atunci care e diferenţa ?
Diferenţa e nu doar că a omis să ne spună,
ci că ne-a minţit.
E ca atunci când erai copil şi te luam cu mine la lecţii,
şi îţi dădeam un creion şi-ţi spuneam să iei notiţe.
Ne-a ţinut ocupaţi.
Am crezut în el.
Fiecare cuvânt.
Şi el ne-a trădat.
Cum crezi că mă simt eu ?
Îmi pare rău că nu te-a cunoscut.
Să mă cunoască.
Nu e doar asta.
Toţi aceşti ani în care am crezut că fantoma îmi vorbeşte.
M-am convins singură că e Hari,
şi am început să cred că sunt într-adevăr specială.
Dar dacă viziunile nu veneau de la el,
atunci de la cine veneau ?
De la nimeni ? Era doar imaginaţia mea ?
Eşti specială, Salvor.
Câmpul de protecţie.
Ce-ai făcut, aducând Invictus aici, e foarte important.
Am supravieţuit...
împotriva tuturor aşteptărilor.
Ai avut dreptate.
Trebuie să ne facem propriul plan.
Într-un fel, am respectat-o.
Îmi pare rău că s-a ajuns la asta.
Mie nu.
Nu e următoarea mutare, ci ultima. Nu asta ai spus despre ea ?
Încercam doar să vă sperii.
Evident a funcţionat, Gardianule.
Am vrut următoarea mişcare pentru fiica mea.
În urmă cu peste un secol, acest arc a fost oferit Împăratului ca semn de pace.
Ţi-l ofer din nou...
Ţie.
Şi ea te-a respectat, oarecum.
O vei duce înapoi pe Anacreon ?
Nu. Am adus Anacreonul la ea.
Un vlăstar dintr-un stejar Tallyn, acelaşi lemn din care e făcut arcul tău.
Silvicultorii noştrii spun că e destul de rezistent să prindă rădăcini aici.
Mă ajuţi, Gardianule ?
Da.
În lunile care au urmat,
copiii Regiunilor Exterioare au fost afectaţi de cuvintele lui Hari,
surmontându-şi ura şi unindu-şi forţele.
E nevoie de mai multă putere ca să construieşti decât să distrugi.
Şi Hari a vrut ca ei să construiască.
În ce priveşte Invictus,
Hugo Crast, din toţi oamenii, a devenit căpitanul ei.
A dus-o de cealaltă parte a stelei lor,
generând o enormă erupţie stelară, permiţând Fundaţiei să fie liberă.
Căpitane Crast.
- Poly. - Gardianule.
Cum merge treaba pe Invictus ?
Am reuşit să stabilizăm propulsoarele, aşa că nu vom sări în centrul unei stele.
În cât timp putem construi alta ?
18 luni, dnă.
- Îţi place în spaţiu, Poly ? - Da.
Si... cât timp rămâi la sol, căpitane ?
14 ore lungi, Gardianule.
Oglinda telescopului meu nu e aliniată cum trebuie.
Crezi că m-ai putea ajuta s-o recalibrez ?
Ştiu despre ce vorbiţi.
Atunci de ce nu dispari, Poly ?
Opreşte-te !
Aşteaptă !
Dacă nu eşti tu, atunci cine e, Hari ?
Mi-l amintesc.
Era preferatul tău.
Dormeai cu el în pătuţ.
Dacă aveai un coşmar, tatăl tău îţi spunea să sufli în el...
ca fantomele să dispară.
De obicei, era de-ajuns să-l ţii ca să te linişteşti.
Slavă Domnului. Un copil cu un fluier e un test de rezistenţă.
Cât mă enervam când îl găseam aici adormind în timp ce lucra.
Era teribil la început, când a început să le fabrice.
Dar după câteva sute de nopţi, Abbas a devenit un expert.
Ar fi fost mândru. Că ai devenit primar, ca el.
Alegerile sunt doar o formalitate. Toţi ştiu că vei câştiga fără probleme.
Mamă, cine e fata de pe planeta oceanică ?
Pe nava lentă exista o bancă germoplasmică.
Era riscant să naşti un copil în spaţiu,
aşa că am conservat embrionii pentru a ne asigura viitorul.
Am ales unul de la o donatoare controversată.
Gaal Dornick.
Vreo schimbare în directiva natală ?
Am ajuns s-o cunosc înainte s-o pierdem.
Avea o minte remarcabilă.
Şi tatăl ?
Raych Foss.
I-am văzut pe amândoi ca şi copii.
Pe Gaal în seara asta.
Şi pe Raych...
la începutul crizei.
Hei !
Tot acest timp am crezut că trăiesc amintirile lui Hari.
Dar de fapt le trăiam pe-ale lor.
Are noimă acum, de ce sunt atât de diferită.
Te-am purtat în pântec, Salvor. Eşti fiica mea.
Ştiu. Dar sunt şi fiica lor.
Gaal a scăpat într-o capsulă. Unde s-a dus ?
Eram la începutul călătoriei.
Probabil undeva pe Braţul lui Orion.
Cred că e încă undeva acolo, mamă.
Cred că ea a încercat să ia legătura cu mine.
Cred că ea e în spatele tuturor instinctelor mele.
Scumpo, asta a fost la 40 de ani-lumină de Terminus.
Cum ar putea să meargă ?
Nu ştiu, dar ea este.
Şi dacă Gaal a fost cumva specială, ar putea explica de ce şi eu sunt.
Mereu ai fost atrasă de stele.
Da, şi acum ştim de ce.
Fiindcă ceva mă cheamă.
Mamă, trebuie să încerc s-o găsesc.
Ştiu, scumpo.
Şi eu vreau să o faci.
Dar trebuie să plec chiar acum.
Mă tem că dacă n-o fac acum, n-o să mai am curaj niciodată.
Ia fluierul fantomei. Şi încă ceva.
Când o găseşti, dă-i ăsta.
Întotdeauna a fost menit să fie al ei.
Îmi pare rău. Pentru tot.
N-am pentru ce să te iert, mamă.
Am fost exact unde trebuia să fiu.
Beggar, trezeşte-te.
M-am gândit eu că te găsesc aici.
Fir-ar.
Ai vrut să dispari fără urmă.
Te cunosc prea bine, Sal.
Cred că sărutul de pe obraz e de vină.
N-am vrut să te doară mai mult decât e nevoie.
Nu e dragoste dacă nu doare.
Am învăţat asta când a trebuit să părăsesc Thespis-ul pentru ca alţii să poată mânca.
Şi nu m-a urmărit nimeni.
Atunci tu mă urmăreşti ?
Ştii, poţi să vii dacă vrei.
Aş veni dacă ai vrea.
Dar am senzaţia că trebuie să faci asta singură.
Mereu am ştiut că într-o zi o să părăseşti planeta asta.
Am crezut că o să fiu lângă tine.
O să fii supărat mai târziu ?
Niciodată.
Ai grijă de planeta mea, bine ?
Ai grijă de nava mea.
Nu mai e nava ta.
Nu e planeta mea.
Galaxia e imensă, Sal.
Ştii de unde o să începi ?
Am o bănuială.
Haide. Dispari.
Du-te.
Haide.
Adio, Salvor Hardin.
Împărate.
E timpul.
Probabil mă urăşti.
Nu te-aş putea urî niciodată, Împărate.
Te iubesc.
Fiindcă eşti programată s-o faci.
Dragostea este programare, biologică sau de altă natură.
Când o mamă se uită în ochii noului ei născut,
undele lor cerebrale se sincronizează.
Împărate.
Scuteşte-ne de amabilităţi.
Aproape ne-ai distrus.
Îmi pare rău, Frate...
Nu eşti fratele meu, nici al lui Cleon Întâiul,
nici al oricărui alt Cleon care a umblat pe aceste culoare.
Eşti o monstruozitate.
Şi dacă ar fi după mine, ai fi fost deja cenuşă.
Dar după cum ai precizat,
această decizie revine tronului central.
În timpul călătoriei mele,
am avut ocazia să reflectez la dinastia noastră.
M-am culcat într-un sector al galaxiei
şi m-am trezit în altul.
E un miracol, în toate privinţele,
plierea spaţiului şi a timpului.
Şi apoi, pe Fecioară,
am întâlnit pelerini care au încercat întreaga viaţă
să parcurgă o spirală de sare,
în speranţa de a li se oferi o viziune înainte să moară.
Eu...
Noi am fost sfidaţi de o femeie care susţinea
că un suflet incapabil de schimbare este un suflet destinat să stagneze.
Cred că Seldon însuşi a insinuat ceva similar.
Seldon a fost un şarlatan orgolios.
Şi totuşi, Frate...
Şi totuşi...
o ramură ce nu se îndoaie se rupe.
E timpul ca dinastia să se îndoaie.
Doar un pic.
Eşti nebun ?
Saltul ţi-a afectat creierul ?
De-asta n-ar fi trebuit să pleci.
Imperiul nostru este construit pe o perenitate de nezdruncinat.
Dacă Consiliul Galactic descoperă
- că dinastia noastră s-a întrerupt... - Consiliul Galactic ? N-ar şti niciodată.
- ...suntem terminaţi ! - Am putea învăţa din asta.
- Poate chiar profita... - Profita ?
- Demerzel. - Cum îndrăzneşti să mă atingi ?
Te rog, nu-i lăsa să mă omoare.
N-o să-i las.
Aş prefera să mai creez încă unul ca tine decât să permit acelei aberaţii să trăiască.
Decizia îmi aparţine mie !
Nu şi dacă ne aduce ruina !
Psihoistoria a prezis...
Psihoistoria ?
Noi suntem Imperiul. Istoria ni se supune !
Nu !
Sunt loială, Împărate,
Dinastiei Cleonice mai presus de orice.
Nu.
Te poţi ocupa chiar tu de cadavru.
Mă aştept la o altă clonă până mâine la micul dejun.
Ce e ? Vorbeşte.
Planul rebelilor de a submina dinastia
pare fi mult mai extins decât am crezut iniţial.
Am crezut că editarea genetică a fost limitată doar la persoana lui Dawn,
că a fost făcută după încarnare.
Dar după o analiză exhaustivă,
se pare că au modificat însăşi sursa.
Atunci toate clonele...
...nu mai sunt copii pure.
Când s-a întâmplat asta ?
Nu ştim exact.
Vrei să spui că eu însumi sunt alterat ?
E posibil.
Da.
Şi Dusk ?
Împăratul e examinat în timp ce vorbim.
Mulţumesc, Shadowmaster.
Poţi pleca.
NEBULOASA ALBASTRĂ 138 DE ANI MAI TÂRZIU
Intrăm în spaţiul aerian al planetei Synnax.
Iniţiază intrarea în atmosferă.
Pregătiţi-vă pentru reintrare.
Coborârea din leagăn.
Părăsirea confortului casei.
Niciun refugiu.
86,982,283.
86,982,331...
86,982,341.
Doar un strigăt în beznă.
Suntem singuri ?
Şi chiar dacă nu suntem, se va deranja cineva să răspundă ?
Bine.
Plecaţi.
Hei. Hei, mă auzi ?
E în regulă.
E în regulă. Eşti bine. E în regulă.
Ce făceai acolo ?
Conform datelor, eşti în criostază de peste un secol.
M-am prăbuşit.
Am venit să caut pe cineva.
Pe cine ?
Pe tine.
Ce ?
Numele meu e Salvor Hardin.
Sunt fiica ta.
Sunt sigură că ăsta îţi aparţine.
Uneori sari.
Alteori, cineva te prinde.
Traducerea şi adaptarea: jarvis
Sincronizare: per_SEMPRE Subs.ro Team @ www.subs.ro
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania